‫בוא!‬ ‫-סמוראי! חכה, בבקשה!‬
‫גברת צעירה.‬
‫אני ממש רוצה לחתוך את הבנאדם הזה.‬
‫אל תזניח את חרבך.‬
‫השחזתי אותה עבורך.‬
‫כשאתה הורג מישהו, אתה נהפך לסמוראי אמתי.‬
‫זה שאני מסכן את חיי עבור אנשים כאלה‬ ‫גורם לי לרצות לצחוק ולבכות.‬
‫אנו, הסמוראים, לא נפסיק!‬
‫אנחנו נהרוג כל אחד ואחד מהשודדים!‬
‫אנחנו שבעה, אם כך.‬
‫- מבוסס על הסיפור ״שבעת הסמוראים״‬ ‫מאת אקירה קורוסאווה -‬
‫- פרק שלושה עשר: המתקפה -‬
‫סליחה.‬
‫מר סמוראי!‬
‫באת כל הדרך בערפל הכבד הזה.‬
‫היכנס פנימה, בבקשה.‬
‫לא, זה בסדר.‬
‫הם שייכים לקירארה.‬
‫נראה שהיא אוהבת לקרוא.‬
‫היא קיבלה אותם במשלוחים ‬ ‫מחנות המשחקים ומסוחרים.‬
‫היא תמיד אהבה לקרוא ספרים.‬
‫אולי זו הסיבה שהיא מתעניינת ‬ ‫בעניינים אחרים מלבד הכפר.‬
‫סבתא, אני בבית.‬
‫קצונוג׳י!‬
‫קומאצ׳י, עלייך לקרוא לו קצושירו.‬
‫מה שלומך, מר קמביי?‬
‫עליי לבקש ממך טובה.‬
‫טובה?‬
‫כן.‬
‫השודדים יגיעו הנה תוך זמן קצר.‬
‫כשהם יגיעו, עלייך להחביא פה ‬ ‫את הנשים והילדים.‬
‫אם אינך מרגישה בטוחה מספיק,‬ ‫אומר לקצושירו להישאר פה.‬
‫לא, אתה לא צריך לדאוג לנו. נכון, סבתא?‬
‫כן, אנחנו נסתדר.‬
‫קצושירו, אתה רשאי להילחם ‬ ‫כמיטב יכולתך בשדה הקרב.‬
‫קירארה, אפשר לשוחח אתך?‬
‫מר קצושירו?‬
‫אם הוא לא מסוגל להרוג מישהו ‬ ‫ללא סיבה מוצדקת, כמו להגן על מישהו,‬
‫עליי לומר שהוא עוד תמים מדי.‬
‫אני...‬
‫אני לא אתן לקצושירו לעבור ‬ ‫את הזמנים הקשים האלו לבדו.‬
‫אני זו שגרמה לו להיכנס ‬ ‫לעולם של מוות וקרבות.‬
‫אם הוא יכוסה בדם,‬
‫אני זו שאנקה אותו ממנו.‬
‫אני הסיבה שאתם, הסמוראים, זומנתם הנה.‬
‫אני מבין.‬
‫אין לי שום דבר לומר לך, אם כך.‬
‫מי ייתן ותהיו מוגנים.‬
‫זה מאוד מסקרן.‬
‫זה הולך להיות מורכב.‬
‫אוקרה, מה יהיה מורכב?‬
‫זהו סוד של גברת צעירה!‬
‫איזה שעמום.‬
‫מר קיקוצ׳יו!‬
‫אתה לא חייב לקרוא לי ״מר״.‬
‫מאיפה קיבלת את החרב הזאת?‬
‫מצאתי אותה.‬
‫ומה עשית פה?‬
‫רציתי ללמוד איך להשתמש בחרב.‬
‫ראשית, כאב לי הגב, אבל עכשיו אני בסדר!‬
‫אני רוצה להיות מסוגל לחתוך כל דבר שארצה!‬
‫מאיפה קיבלת גוף כזה?‬
‫אתה רוצה להיות סמוראי מכני?‬
‫כן.‬
‫בשביל מה?‬
‫כדי להרוג את השודדים!‬
‫כדי להילחם בשודדים, ‬ ‫הכי טוב להיות סמוראי מכני.‬
‫אמור לי איפה אני יכול...‬
‫אל תעשה זאת.‬
‫למה לא?‬
‫כשתקבל חזרה את אשתך, ‬ ‫לא תוכל לאחוז אותה בזרועותיך.‬
‫הרם את החרב!‬
‫אני אלמד אותך כיצד להשתמש בחרב.‬
‫קיקוצ׳יו שכח לגמרי את תפקידו כשומר.‬
‫שיצ׳י.‬
‫בוא נעזוב אותם לזמן מה.‬
‫אבל...‬
‫אני אחליף אותו בשמירה.‬
‫שוב החטאתי.‬
‫קלטתי את העניין. אני אחסל ‬ ‫את השודדים בקלות!‬
‫כן! אתה, לעומת זאת, לא השתפרת כלל.‬
‫הקשת שלי בטח פגומה!‬
‫אתה פשוט גרוע בזה.‬ ‫-מה אמרת, אידיוט? בואו ננסה שוב!‬
‫מר סמוראי?‬
‫הם באים!‬
‫שקט פה.‬
‫שקט מדי.‬
‫זה כאילו...‬
‫מה זה?‬
‫המופע היומי החל כעת.‬
‫הם במרחק עשרה קילומטרים מפה.‬
‫הם פה.‬
‫כולם, הגיעה העת! התכוננו לקרב!‬
‫נשים וילדים, לכו מיד לביתה של כוהנת המים!‬
‫כל השאר, פעלו בהתאם התכנית!‬
‫משוך!‬
‫הנה הם באים! השודדים הגיעו!‬
‫מה לעזאזל... כל כך הרבה!‬
‫יותר ממה שחשבנו.‬
‫היי! מה מצבנו?‬
‫נראה שהכעסנו את השודדים.‬
‫מנזו! מה הטעם בלומר את זה עכשיו?‬
‫אפילו עם שבעת הסמוראים,‬
‫אין לנו סיכוי להילחם ‬ ‫נגד כל כך הרבה שודדים!‬
‫עלינו להתנצל.‬
‫אפילו אם נתנצל, הם כבר לעולם לא יסלחו לנו.‬
‫בשלב הזה, זה הכול או כלום!‬
‫יש יותר שודדים משחשבנו,‬ ‫אבל אנו לא יכולים לסגת.‬
‫וואו!‬
‫תראי כמה הם גדולים.‬
‫עצרו!‬
‫קבעו את הרגליים!‬
‫עבודה טובה!‬
‫הצלחנו להגיע בזמן.‬
‫בכל מקרה, הם כל כך רבים!‬
‫אתה לחוץ?‬
‫ממש לא! זה בדיוק מה שרציתי שיקרה!‬
‫דרך אגב, מה שלום קיקוצ׳יו?‬
‫אני פה!‬
‫סליחה שחיכיתם לי.‬
‫מתח את הקשתות!‬
‫ריקיצ׳י!‬
‫מתח את הקשתות.‬
‫מה? אני?‬
‫עליך להיות הראשון שמכה בהם חזרה.‬
‫זה בסדר, אתה רק תבלבל אותם.‬
‫כולם, תפסו את העמדות!‬
‫איישו את העמדות!‬
‫פנו דרך! קיקוצ׳יו מגיע!‬
‫מתחו את הקשתות!‬
‫הבית שלי!‬
‫הירגע, מנזו!‬
‫אתה לא יכול לעשות דבר!‬
‫חדלו מלמתוח!‬
‫עמדות הירי מוכנות!‬
‫בואו הנה!‬
‫זהו לא איום!‬
‫הניחו את נשקיכם וחצו את הגשר אחד אחד.‬
‫אש!‬ ‫-אש!‬
‫אש!‬
‫קדימה!‬
‫מחצנו אותם! כמו שצריך!‬
‫וואו! הם עשו זאת!‬
‫מדהים!‬
‫היי, שתיכן!‬
‫היכנסו לבית מיד!‬
‫אבל, תראי.‬
‫הקרב...‬
‫הקרב החל.‬
‫תראו את זה!‬
‫הם באים!‬ ‫-אל תיבהלו.‬
‫חזרו לעמדות והכינו את הקשתות.‬
‫כן, אדוני!‬
‫הנה הם באים!‬
‫- גשר קאנה -‬
‫אש!‬
‫אל תפסיקו, המשיכו לירות!‬
‫כן! עשינו זאת! כמו שצריך!‬
‫אפילו השודדים לא ישרדו את זה,‬
‫את מטח החיצים ואת הנפילה לנהר.‬
‫הסמוראים כה חזקים.‬
‫הם הורגים בלי להניד עפעף.‬
‫היי! עשינו זאת!‬
‫הביאו חבלים.‬
‫זקן הכפר!‬
‫השודדים מתו?‬
‫כן, הם מתים!‬
‫הם נהרגו בידי החיצים שירינו עליהם!‬
‫האם הם התייסרו מרוב כאב?‬
‫כן, בוודאי.‬
‫טוב מאוד.‬
‫אבל אני לא חושב שהשודדים ‬ ‫יפסיקו לתקוף אותנו.‬
‫מה נעשה אם הם יתקפו אותנו שוב?‬
‫אפילו אם הצלחנו הפעם, מה אם הכעסנו אותם?‬
‫מוסוקה...‬
‫אתה בטוח שאנחנו לא עושים טעות גדולה?‬
‫מוסוקה!‬
‫אתה לא רוצה למות, נכון?‬
‫לא, לא!‬
‫אז הילחם!‬
‫איזה מין מערך זה?‬
‫אפילו אם נסתער עליהם, ניתקל בזה שוב.‬
‫אפילו האיכרים הוכשרו בקשתות.‬
‫זו בהחלט הכרזת מלחמה, דמי כמעט קפא.‬
‫הסמוראים‬
‫חייבים למות.‬
‫מאחורינו...‬
‫אחות?‬
‫תנועת הערפל משובשת.‬
‫זה קורה שוב.‬
‫זה בסדר.‬
‫דוד גדול יגן עלינו.‬
‫בוס! מה זה?‬
‫אנחנו מאוד מצטערים!‬
‫מה נראה לכם שאתם עושים?‬
‫פקחנו את עינינו לבסוף. כשהרגנו את השודדים,‬
‫הבנו שביצענו טעות איומה ‬ ‫שאסור לנו לעשות בשנית.‬
‫מה אתה מנסה לומר?‬
‫אנחנו רק איכרים, אבל שכרנו את הסמוראים‬
‫כדי להביס אתכם, השודדים!‬
‫אבל נתקפנו חרדה!‬
‫היה עלינו להישאר איכרים.‬
‫לחימה בקרבות איננה בשבילנו!‬
‫אנו יודעים שאתם כועסים‬ ‫וזו הסיבה שבאתם הנה.‬
‫אנו יודעים שאמרתם שאם ‬ ‫נחבור לסמוראים, תהרגו את כולנו.‬
‫אנחנו נחזור לדרך הישר ‬ ‫וניתן לכם כל מה שרק תרצו!‬
‫כאות להתנצלותנו העמוקה, ‬ ‫קבלו בבקשה את כל האורז הזה!‬
‫חוסו עלינו, בבקשה!‬
‫אנו מתחננים!‬
‫אנו ניקח את האורז, כמובן.‬
‫אבל ישנו דבר נוסף שאנו רוצים.‬
‫איפה הסמוראים?‬
‫לכדנו אותם בשבי.‬
‫תרגום כתוביות: ניר סבג‬
‫- בפרק הבא -‬
‫- פרק ארבעה עשר -‬
‫- נתראה בפרק הבא! -‬